Översatt av: Filippa Omsynkad av: Chris Kallo
www.divxsweden.net -bästa svenska undertexterna på nätet
Tänd ljuset!
Vi börjar om fem minuter, sir.
Inta era positioner!
Jag älskar premiärer.
-Trevligt att se er. -God kväll, Charles.
-Det här är min fru. -Lady Herbert.
-En av mr Barries bästa? -Den unge skotten har gjort det igen.
Det bästa jag producerat på 25 år. Jag har intressenter i New York.
Vi ses på Broadway!
Inta era positioner.
Gör er redo.
Inta era positioner.
Publiken är på väg in.
-Det är en fin publik ikväll. -Bra, tack.
-Hur länge är det kvar? -Tio minuter.
Jag älskar premiärer.
Jag ska dansa med din fru på festen efteråt.
Det bästa jag producerat på 25 år.
-Hej, George. -Du ser pigg ut.
-Har du biljetterna? -De är i min ficka.
-Där är mrs Barrie. -Mr och mrs Snow.
Vi vill gärna tala med er man innan föreställningen.
-Har ni sett honom? -Jag vet inte var han är.
Vi saknar er på scenen. Ni var underbar.
Det var länge sedan.
-Hittar ni till era platser? -Ja.
Vi ses på festen.
Kan ni påminna mr Barrie om att det är hans pjäs som spelas.
-Ja, frun. -Tack.
Baserad på pjäsen: "Mannen som var Peter Pan", av Allan Knee.
Stäng dörrarna.
Inspirerad av verkliga händelser
Ursäkta, sir.
Mrs Barrie ville att jag skulle påminna er om att pjäsen börjat.
De avskyr den.
-Det är som i en tandläkares väntrum. -Jag tror inte att de avskyr den, sir.
Tycker du om den?
-Jag vet inte... -Ja eller nej.
-Jag är inte kvalificerad... -Är det smörja?
-Smörja, sir? -Säg det bara.
-Säg: Det är skit, mr Barrie. -"Det är skit, mr Barrie."
-Jag visste det. -Nej, jag har inte ens sett den.
Tack så mycket.
-Skräp från början till slut. -Ja, den var fruktansvärt tråkig.
Trevligt att se er.
Det blir bättre nästa gång, Charles.
-Du satsade mycket på den. -En förmögenhet, men det har jag råd med.
-Har du? -Nej.
-Arthur. -James.
Du missade klubbmötet.
Vi börjar undra vad du föredrar - författande eller kricket.
-Ville ni tala med mr Barrie? -Vi ska väl inte störa dem?
Varför inte?
Det handlar om slagordningen.
James... Du minns väl mr och mrs Snow?
De har velat träffa dig hela kvällen.
Er pjäs var anmärkningsvärd.
Var den?
Tack. Jag är glad att ni tyckte om den.
-Hur tyckte ni att det gick? -Jag kan göra bättre.
MR BarrieS PJÄS IMPONERADE INTE
Jag går till parken nu, om du vill följa med.
Tänker du arbeta?
Kanske.
Då ska du få arbeta ifred.
-God morgon, mr Barrie. -God morgon, Emma.
-Ha en bra dag. -Du också.
Ursäkta, sir... Ni står på min ärm.
Förlåt.
Jag vill påpeka att du ligger under min bänk.
Jag har kastats i fängelsehålan av den elake prins George. Förlåt om jag stör.
Då är det inte mycket vi kan göra. Jag kanske kan smuggla in en nyckel.
Jag vill inte ta den risken. Den elake prins George har torterat många.
Stör han er, sir? Min bror kan vara irriterande.
Prins George antar jag. Den hemske tyrannen som fängslat den här stackaren.
Jag är inte hemsk, utan snäll och tolerant.
Vad har... - Vad heter du?
-Michael. -Vad har Michael gjort?
-Han är min lillebror. -Det förklarar saken.
Jag är ledsen, jag kan inte befria dig.
Får vi leka med hunden?
Det här är Jack, och det där är Michael, han är bara fem år.
Och därför sitter jag i fängelse.
-Ursäkta, stör mina pojkar er? -Vi stör honom inte, mamma.
-Michael, kom fram därifrån. -Det går inte, jag är i fängelse.
-J.M. Barrie. Trevligt att träffas. -Författaren? Sylvia Llewelyn Davies.
-Är ni författare? -Han är en berömd pjäsförfattare, Jack.
Förlåt, ni jobbar väl?
-Var är Peter? -Vad har ni skrivit, mr Barrie?
För närvarande roar jag prinsar och deras hov med min dresserade björn.
Om du övertalar Peter att komma hit, kan jag bjuda på en föreställning.
I utbyte mot den här fångens frihet, naturligtvis.
Lägg särskilt märke...till tänderna.
Vissa domptörer använder björnar som fått tänderna utdragna.
Andra använder fysiskt våld.
Bara den sanne mästaren gör det utan att vidta säkerhetsåtgärder.
Varför tog ni hit mig?
Det här är fånigt. Det är ju bara en hund.
Bara en hund? Bara!?
Porthos, lyssna inte på honom.
Vill du förstöra drömmen att vara björn, genom att säga att han bara är en hund?
Vilket hemskt ljussläckande ord.
Som att säga: "Han kan inte bestiga berget, han är bara en man."
Eller: "Det är ingen diamant, det är bara en sten."
"Bara."
Förvandla honom till en björn då - om ni kan.
Peter, uppför dig.
Med de ögonen kommer du tyvärr aldrig att se det.
Likväl...
Måste man använda fantasin.
Jag kan vända mig om...och se...
Den stora björnen Porthos.
Dansa med mig.
Tack. Jag har aldrig sett ett liknande uppträdande.
Vi är här varje dag, och björnen uppträder gärna.
-Vi kanske ses imorgon då. -Kanske det.
Res på dig, Peter.
-Tyckte du inte om det, Peter? -Jag har sett bättre.
Michael ville att björnen också skulle vara fånge.
Peter sa att Michael inte var en fånge, och att Porthos inte var en björn.
Jag hoppas att jag träffar dem imorgon.
-Vad heter hon? -Sylvia.
Någonting Davies.
-Llewelyn Davies? -Känner du henne?
Jag vet vem hon är. Hon är av släkten du Maurier.
Hennes far...var artist.
Hennes bror var skådespelare. Något tragiskt hände med hennes man.
Just det...han dog. Testikelcancer, tror jag.
Fruktansvärt.
Ja, han lämnade henne med fyra pojkar och utan inkomst.
Utan hennes mammas hjälp...
James...
Vi borde bjuda dem på middag.
-Borde vi? -Absolut.
Jag vill gärna träffa madame du Maurier. Hon känner alla de rätta människorna.
Vad skriver ni om?
Inget av betydelse.
-Jag kan inte skriva. -Har du skrivit dagbok någon gång?
Försökt att skriva en pjäs?
Hur vet du det då?
Jag vet.
Jag förstår. Var är din mamma och de andra pojkarna?
Hemma. Mamma är förkyld.
Alla vill gärna träffa er... någon eftermiddag.
Jag ska låta er skriva ifred.
Peter.
Vi ses senare.
-Varför sa du inte att den var dålig? -Varför sa du inget? Du visste det.
Jag förlängde arrendet på teatern, för att behålla skådespelarna.
-Har du ingen annan pjäs? -Du kommer säkert med en.
-Den skulle inte vara allvarlig. -Du vet vad som hände. De ändrade den.
-Ändrade vad? -Kritikerna...
De gjorde den betydelsefull.
Vad heter den?
Pjäsen.
-Lämna tillbaka pojken, elaka indian. -Vårt folk lära honom bli stor krigare.
Vår hövding, Rinnande näsan, släpper honom aldrig.
Jag är skadad, Peter. Vi har ont om tid.
Gå. Bred ut dina vingar och sväva som en örn över fienden.
Flyg till vår hövding och berätta om mitt tappra nederlag.
-Indianer kan inte flyga. -Det kan de visst. Iväg nu.
-Indianen har kidnappat dig. -Det är inte sant!
Vi kidnappar ingen. Du var vilse. Jag ska lära dig mod.
Jag tar dig som min egen son.
Du är inte min far.
-Släpp mig! -Sluta!
-Jag varnar dig. -Vad rädd jag blir.
-Vi skulle ju ha roligt. -Sluta, båda två!
-Jag är ledsen. -Det var inte ditt fel.
-Det var det nog, tyvärr. -Jag är glad att du fick honom att delta.
-Ja, det var ju en succé. -Det är mer än vad jag åstadkommit.
Han är en helt annan pojke sedan hans far dog.
Jag tror inte ens att han har gråtit över det.
-Sorg påverkar oss på olika sätt. -Ja.
Min fru vill bjuda dig och pojkarna på middag.
Din mor är också välkommen.
Så snällt. Vi kommer gärna.
Så fina ni är i era små kostymer.
Det är synd att vi inte träffats tidigare, mrs du Maurier.
Så snällt av er att säga så.
Ni står ofta med som arrangör av välgörenhetstillställningar jag varit på.
Jag skulle också vilja ägna mig åt det...om jag hade tid.
Mitt problem är att hinna med allt annat.
Jag sköter två hushåll. Sylvia tror att hon klarar sig utan hushållerska.
Mitt hus är stort nog åt oss alla, men idén att bo hos mig är inte...
Inte nu, mamma.
-Vi håller ordning i huset. -Avbryt inte, George.
Mr Barrie, ni är visst mina barnbarns nya lekkamrat.
-De skämmer bort mig. -Tvärtom.
Häromdagen gjorde vi en expedition till mörkaste Afrika i vår trädgård.
Mr Barrie blev sjuk av ett stick av en... Vad var det?
Tse-tse-fluga. Det var hemskt.
-Han blev stor som en flodhäst. -Fingrarna var som korvar.
Han flöt nedför floden som en stor uppsvälld flotte.
James.
Snälla.
Det var en trevlig kväll.
Det var en katastrof.
Det var fruktansvärt pinsamt.
Jag förstår inte vad du menar, jag hade trevligt.
Snälla, James. "Mitt problem är att hinna med allt annat."
-Jag har aldrig känt mig så kritiserad. -Vad menar du?
En vuxen karl som leker med barn.
Det var inte den sociala kontakt vi hoppades på.
Jag har aldrig tänkt så. Jag trivs bara i deras sällskap.
Han är en god vän, mamma.
Vad betyder det?
Tänker du fortsätta att tillbringa eftermiddagarna med barnen?
Med hjälp av bara vinden och sin egen fysiska styrka...
...ska George Llewelyn Davies testa atmosfärens gränser.
-Du har sönder den, George! -Jag behöver bara mer fart.
-Jag vill göra det. -Jag tror den behöver en svans.
Vänta.
-Den här blir bra. -Nej, den är inte tung nog.
Kommer du, Peter?
Det kommer att gå nu.
-Michael, vill du försöka? -Ja, gärna.
-Han kan inte springa fort nog. -Låt honom försöka, Jack.
Kom så springer vi upp igen.
Håll upp den, George. - Nu måste du springa. Är du beredd?
Spring! Spring, Michael!
-Jag sa ju att det inte skulle gå. -Han är inte snabb nog.
Det går inte om ingen tror på honom. - Michael, gå till startplatsen.
George, ta draken.
Nu vill jag inte veta av något tvivel. Vi måste få upp den.
Jag tror det blåser mer nu.
Du måste springa. Spring, Michael!
-Vad skriver du om nu? -Jag gör bara anteckningar.
Jag vet inte vad de handlar om, förrän jag tittar på dem senare.
Handlar det om draken?
Varför frågar du det?
Jag vet inte.
Om jag var författare, skulle jag skriva om drakflygningen.
Då kan du väl göra det. Det är en fantastisk idé.
Jag hoppas att du inte pratat om allvarliga saker med honom.
Vi pratade faktiskt om din dumhet.
-Kan vi ha honom till kvällsmat? -Vi är inga kannibaler.
Du är välkommen.
Sylvia!
Var har ni varit?
Vi har flugit med en drake. Jag visste inte att du skulle komma.
Du har väl glömt det. Jag har tagit med kvällsmat.
-Det hade du inte behövt göra. -Du hade ingen mat hemma.
Du måste inte vänta tills skåpen är helt tomma.
Torka av er om fötterna.
George, du lovade att hjälpa din mamma med huset.
Jackan, Michael. - Och...klädhängare.
-Ses vi imorgon? -Nej, ni ska hjälpa till i huset.
-Det behövs inte. -Du kan inte göra allt själv. Se på dig.
Du ser hemsk ut. Du sliter ut dig.
Tack för en underbar dag, James.
Från och med imorgon ska det bli lite disciplin här.
Ingen av er ska komma undan.
-God kväll, mr Barrie. -God kväll.
Du missade kvällsmaten.
Jag tar något senare, jag ska skriva lite.
Är du säker? Det var väldigt gott - anka.
Sarah lät Emma laga maten ikväll.
Verkligen?
Vad säger du om att låna ut Emma till Llewelyn Davies? De har ingen kokerska.
Jag antar att hon uppskattade måltiden här.
Jag tänkte bara att hon kunde behöva hjälp ibland.
Det var snällt av dig. Vi kanske ska skicka dit porslin också.
Och linne... Hennes är säkert solkigt.
Sluta.
Hon kanske kan skicka hit sådant vi har ont om. Min man till exempel.
Vi ser honom nästan aldrig här.
Det har du inte brytt dig om på länge.
Mina damer och herrar!
Hans kungliga höghet kung Michael. Kungarikets beskyddare.
-Tronen är gjord av trä. -Ja...vi har en liten budget.
Nej, jag menar att alla tror att den är av guld, fast den är ett stycke trä.
Det har en mening.
Vi tog ett gammalt stycke trä, och förvandlade det till renaste guld.
-Varsågod. -Vad är det?
Alla stora författare börjar med ett fint läderband och en bra titel.
Öppna den.
"De fruktansvärda äventyren med bröderna Davies."
-"Nedtecknade av Peter Llewelyn Davies." -Kipling skulle göra allt för den titeln.
Stick ner honom, George. Du klarar det!
-Jag vet inte vad jag ska skriva. -Skriv om vad som helst.
-Om din familj, eller den talande valen. -Vilken val?
Den som är fånge i din fantasi, och vill ut.
Sätt dig.
Jag har börjat skriva om bröderna Davies äventyr.
-En pjäs? -Ja.
Det skulle vara en ära, att få använda ditt namn på en av personerna.
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Säg: "Ja".
Jag vill inte lägga mig!
Du borde ha varit i sängen för en halvtimme sedan, unge man.
De lyder mig inte längre.
Små pojkar borde aldrig skickas i säng. Då vaknar de en dag äldre.
Innan man vet ordet av...är de vuxna.
Deras far hade blivit förfärad. Han hade inte tillåtit en hund i huset heller.
Sist i säng är en hårig groda!
Du betyder mycket för mina pojkar.
Särskilt för Peter.
Peter försöker bli vuxen för fort.
Han tror inte att vuxna blir lika sårade som barn.
När de förlorar någon.
Jag förlorade min äldre bror David, när jag var i Peters ålder.
-Min mor var förkrossad. -Jag beklagar, James.
Din stackars mor. Det måste vara hemskt att förlora ett barn.
Hon steg inte ur sängen på månader. Hon åt inte.
Jag gjorde allt för att hon skulle bli glad, men...
Hon ville bara ha David.
En dag...tog jag på mig Davids kläder.
-Jag gick till henne. -Du måste ha skrämt livet ur henne.
Jag tror att det var första gången hon verkligen...såg på mig.
Det var slutet på pojken James.
-Han reste till landet Ingenstans. -Vart?
Till landet Ingenstans. Det är en underbar plats.
Jag har aldrig berättat det här för någon förut.
Någonsin.
Hur är det i landet Ingenstans?
Jag ska ta med dig dit någon gång.
-Är han en älva? -Nej, han är symbol för barndomen.
-Tingeling är älvan. -Är hon en kvinna?
Nej, en älva. Han är en pojke som aldrig blir vuxen.
-Ingen kan förbli evigt ung. -Han föreställer sig det liv han vill ha.
Om han önskar sig det tillräckligt mycket slår det in.
Jag är din vän. Det blir en flopp. Du har en man som är en älva...
En pojke.
En flicka som heter Tingeling, och ett piratskepp på scenen-
-omgivet av tonvis med vatten. Det är mycket vatten...och pengar.
-Vi kan ha konstgjort vatten. -Då blir det säkert succé.
Jag tror att jag ska föreställa mig livet som jag vill ha det.
Då kommer inkomsterna för pjäsen, att dyka upp som av ett trollslag.
-Hur dras klockan vid krokodilen upp? -Med illusion.
Naturligtvis.
-Hur var den? -Bra gjort.
Första gången jag tar med pojkarna till en match, och så blir vi förnedrade.
-Du är mycket tillsammans med dem. -Så mycket jag kan.
Jag är glad för din skull. Mrs Davies verkar också trivas.
Du ska veta att folk pratar.
Jag är inte förvånad. Vad säger de?
Att du umgås mer med mrs Davies än med din fru. Hon är änka...
Vi är vänner. Det är allt.
Det pratas också om hur du umgås med pojkarna - och varför.
Det är fruktansvärt.
Hur kan de tro något sådant? De är ju bara oskyldiga barn.
Hittar man en gnutta lycka, är det alltid någon som vill förstöra.
Tack, men jag tror inte att många lyssnar på sådant nonsens.
Varför sitter ingen hos dem då?
Se sanningen i vitögat. Folk observerar dig.
De letar efter en anledning att krossa dig.
Har din fru inget emot att vi lånar stugan över sommaren?
-Hon åker aldrig dit. -Det är skönt att komma iväg.
-Du kommer väl och hälsar på? -Naturligtvis.
-Får jag köra, farbror Jim? -Nej.
Ha inte sönder era kläder.
Följ efter mig!
-Vill du se resten? -Ja.
Hallå!
Trodde du att du kunde rymma? Tillbaka till skeppet!
Du kan välja att ansluta dig till oss, eller...att bli kastad till hajarna.
-Underbart! -Eller kanske till krokodilerna?
-Ingen har lyckats fly, kapten. -Bra jobbat, styrman.
Det här är er enda chans att tala. Vem av er är redo att hoppa i havet?
-Jag! -Inte än.
Det här är det mest farofyllda samtalet i era unga, snart avslutade, liv.
Vad sa du? Vad gör du? Fnittrar du på mitt skepp?
-Vad sa du!? -Jag är redo.
-Vad heter du? -Curly. Den äldste och klokaste.
Skär loss honom, styrman. - Välkommen ombord, Curly.
Ditt jobb blir att svabba däcket.
Och vem är du, min bäste herre?
Jag heter Nibs. Ungkarl, och väldigt eftertraktad av damerna.
-Jack! -Välkommen ombord, Nibs.
Håll fast i riggen.
Och du då?
-Jag är Peter. -Det är inget piratnamn.
-Vad sägs om Lögnaktige Jim? -Nej...bara Peter. Jag tycker om det.
Som straff för avsaknad av piratnamn, ska Peter gå på plankan.
Skär loss honom.
Mr Barrie.
Det har blivit fel, det står att jag ska spela barnsköterskan.
Du är inte barnsköterskan - du är en hund.
-Vad? -En New Foundland. Du får en hunddräkt.
Vi har ingen Tingeling. Han kan spela henne.
Tingeling är bara ett ljussken som rör sig över scenen.
Det var det här jag var orolig för.
Vi har John Darling, Michael Darling, Tiger-Lily, Smee...
Det är en dockteater. Toodles, Nibs, Curly...
Fåniga namn när man ser dem samlade. Kapten Krok, sergeant...
Hej, James.
Du är inte riktigt klok.
-Hur gick repetitionerna? -Bra.
Utmärkt. De går...ganska bra.
-Bra. -Ja...tack.
-Hej. -Hej.
-Hur var resan? -Lång. Jag är helt slut.
-Du ska få lite te. -Det låter gott.
-Kom till lekstugan. -Snart, han har nyss kommit.
De sa att jag skulle hämta honom. De brukar skicka Peter att göra saker-
-men jag sa att jag skulle göra det. Annars blir överraskningen förstörd.
-Vilken överraskning? -Vi har förberett den hela dagen.
-Alla väntar på dig. -Då får vi inte låta dem vänta.
Säg inte att jag berättade om överraskningen. Jag fick inte göra det.
-Du sa inte vad det är. -Jo. Det är en pjäs.
Det är en pjäs!
"Historien om Lady Ursula. En pjäs i en akt, av Peter Llewelyn Davies."
-Det här är bara lite dumheter. -Det hoppas jag. Fortsätt.
Jag ville försöka mig på att skriva. De andra har gjort ett bra jobb.
Då tittar vi på den.
"Historien om lady Ursula."
"En morgon gick lady Ursula, den vackra dottern till lord och lady Dubon"-
-"uppför trappan till katedralen, för att be till sitt helgon."
"Plötsligt blev en staty som vaktade den heliga platsen levande"-
-"och kastade sig över henne."
"Folket i byn flydde för sina liv, men lady Ursula halkade i trappan"-
-"och blev övermannad. Han släpade upp henne i katedralens tornspira..."
Fortsätt.
"Kort efteråt kom en ung riddare, vid namn J.M Barnaby, till staden."
Vi tar henne till huset.
Hon vill inte prata om det. Hon påstår att det inte är något.
Doktorn... Hon kunde inte andas.
Jag kan inte behandla någon, som inte medger att hon är sjuk.
-Ni måste få henne att inse det. -Jag ska göra mitt bästa.
Här är det.
Håll handen så här.
Kom in.
Doktorn visste inte vad det var. Han vill göra fler tester på sjukhuset.
Dumheter. När skulle jag ha tid för det?
Dessutom har den här familjen fått nog av sjukhus.
-Jag kanske kan hjälpa dig. -Jag vet vad de kan göra för mig.
Jag såg vad de gjorde för min man.
Nej, jag är inte intresserad av sjukhus, däremot av att få kvällsmat.
Vad har ni beslutat att säga? Att det bara är en förkylning?
-Vi har inte beslutat något... -Ljug inte! Jag är trött på lögner!
Jag ljuger inte. Jag vet inte vad det är för fel.
Hon sa att pappa skulle ta med oss och fiska, men han dog dagen efter.
Det var ingen lögn, det var din mammas förhoppning.
-Jag började planera fisketuren. -Jag ska aldrig ljuga för dig.
Jag lovar.
Nej, du lär mig bara att skriva dumma historier-
-och låtsas att inget hänt, förrän...
Jag vill inte! Jag är inte blind! Jag vill inte bli lurad!
Vad är det här? Peter?
Pjäsen... Älskling, jag ville se fortsättningen.
Magin är borta nu, eller hur?
På grund av en dum förkylning.
James.
-Du minns väl Gilbert Cannan? -God kväll.
Mr Cannan har arbetat för kommittéen som kämpar mot regeringens censur.
-Jag vet att du också varit engagerad. -Vi trodde att du skulle komma tidigare.
Det har varit en lång kväll.
Ja...om jag insett hur sent det var...
-Kan vi träffas någon annan dag? -Ja.
Då pratar vi då. - Tack, för ert tålamod, mrs Barrie.
God natt.
-Ska du inte säga något? -Vad vill du att jag ska säga?
"Varför var mr Cannan här så sent", antar jag?
Och sedan då...?
"Inte senare än du var ute, James. Hur mår mrs Davies?"
-Jag har nog ett bra svar på det. -Hur understår du dig?
-Det är inte en av dina pjäser. -Jag vet. Det är väldigt allvarligt.
Men jag är inte redo för det här samtalet.
Vi kanske kan prata imorgon. God natt.
Mr Barrie, är den inte lite för snäv?
Nej, den är bra.
-Säckig... Ta in den lite här. -Det är väldigt snävt.
Kanske en träplanka där, så att han rätar på sig.
-En träplanka? -Lite trä på axlarna.
Annars är den underbar.
-Du kommer att må illa imorgon. -Nej, ikväll.
James.
Vi dricker te. Du minns väl min mamma?
Ja, naturligtvis. - Hur står det till?
-Kan jag ta din hatt? -Nu räcker det, pojkar!
Spring inte inomhus, ni kan ha sönder något.
Jag vill tala med er innan ni går, mr Barrie. Det ta bara några minuter.
-Gå ut och lek i trädgården. -Är han i knipa?
Jag har varit ensam med mormor, så jag vet hur det är.
Du kan väl gå ut till dem.
Stäng dörren.
Sylvia berättade att ni erbjudit henne att låna ert tjänstefolk.
-Inte riktigt. -Det behövs inte.
-Det får Sylvia avgöra. -Det avgör jag. Jag ska flytta in här.
-Ska ni flytta in? -Jag behövs här.
Jag ska se till att de inte blir beroende av er välgörenhet.
Det är inte välgörenhet. Jag vill bara hjälpa till - som vän.
Har ni någon aning om vad er vänskap kostat min dotter? Är ni så självisk?
Ursäkta?
Förstår ni inte hur en vistelse i ett sommarhus med en gift man-
-påverkar en änkas framtidsutsikter?
Sylvia behöver träffa någon. Pojkarna behöver en far.
Ni förstör allt hopp för den här familjen att återfå fotfästet.
-Jag vill dem bara väl. -Jag tar hand om dem.
-Ni har er egen familj att ta hand om. -Vad menar ni?
Jag menar att ni ska beskydda det ni har.
Det är det jag gör.
Jag var säker på vad jag skulle hitta.
Att det skulle finnas någon typ av erkännande.
-Jag skriver inte om kärlek i dagboken. -Nej...
Men du visste ändå vem jag menade.
Det är faktiskt en tröst. Det visar ju att jag känner dig.
Du behöver inte stjäla min dagbok för att lära känna mig.
Jag kan ju gå och se pjäserna istället.
Jag var väldigt... naiv när jag gifte mig med dig.
Jag trodde att...begåvade personer försvann till någon hemlig plats-
-där goda idéer flöt omkring som löv på hösten.
Och jag...hoppades att...
...du en gång... skulle ta med mig dit.
Det finns ingen sådan plats.
Jo, det gör det.
Landet Ingenstans.
Det är det bästa du skrivit.
Familjen Davies kommer att älska världen du skapat åt dem.
Jag önskar att jag var en del av den.
Jag ville att du skulle vara det. Jag har försökt.
Jag trodde att vi skulle ut på äventyr tillsammans.
Men vi flyttade in i det här huset och du började...möblera om.
-Vad skulle jag göra? Du var jämt borta. -Jag var här...
Du satt och stirrade in i andra världar, som om jag inte existerade.
-Ge mig lite tid att göra klart pjäsen. -...att tillbringa med din musa.
Jag är trött på att vänta, och att framstå som en idiot.
Jag kan inte ge upp pjäsen.
Naturligtvis inte...
Men kom hem till mig på kvällen. Repetera och kom hem till kvällsmaten.
Inga fler resor till landet, inga långa eftermiddagar i parken.
Om du inte kan ge oss den chansen... måste vi avsluta det här.
Det kommer jag att göra.
Det är ömkligt.
Nana!
Först hämtar du pyjamasen, sedan bäddar du.
Med tassarna?
Bädda med tassarna, och ta pyjamasen med tänderna. Eftersom du är hund...-
-...har du inga fingrar.
Jag har inga tänder heller. Jag kan varken se eller andas.
Allt jag har är en nos av gummi.
-Kan vi ge honom tänder? -Han kan få mina.
Du ska få tänder. - Nu tar vi en paus.
Du var fantastisk. Du är bättre på fyra ben än på två.
-Säg det, Charles. -Föreställ dig premiären...
Läkare, advokater, affärsmän - alla uppklädda.
De betalar mycket pengar. De förväntar sig "riktig teater".
Ridån går upp, och det är krokodiler, älvor, pirater och indianer.
Du är ett geni, Charles.
Var inte så nedlåtande. Vet du hur mycket pengar jag har satsat?
På premiären vill jag att du lägger undan 25 biljetter.
25 platser utspridda i lokalen.
-Kommer de att bli betalda? -Det är utfyllnadsplatser.
Farbror Jim... Får jag prata med dig?
25 platser.
25 utspridda platser. Vem ska betala för dem?
Det är utfyllnadsplatser, Charles.
Toppen! Jag flyger!
Vi behöver inte dra hårt, så länge det är balans.
Mamma vill att du tar hand om pojkarna i eftermiddag. Hon vill vara ensam.
Hon skakade så mycket att hon inte kunde dricka sitt te.
Jag är inte dum. Jag har rätt att få veta sanningen.
Jag vet inte sanningen. Hon vill inte prata om det.
-Tror du det är allvarligt? -Det kan det vara.
-Doktorn ville göra fler tester. -Du måste övertala henne!
Jag har försökt, hon lyssnar inte.
Allt jag gjort i bästa välmening för er, har på sistone bara vållat skada.
-Uppenbarligen har jag rört till allt. -Är det mormor som har kört iväg dig?
Hon har gjort allvarliga försök och... Kanske med goda skäl.
Det beror inte på dig. Hon vill bara...inte se mamma bli sårad.
Ser man på. Så underbart.
Pojken är borta.
Någon gång under de senaste 30 sekunderna blev du vuxen.
-Jag tycker att du ska prata med henne. -Jag vet inte vad jag ska säga.
Det klarar du fint.
Mr Barrie. - Ursäkta att jag stör.
-Nana har slocknat bakom scenen. -Vad hände?
-Jag tror kostymen är för trång. -Det är inte möjligt.
Jag kommer strax, George.
-Får jag försöka? -Ja.
-Får jag försöka? -Snart.
-Jag måste koncentrera mig. -Sluta nu, pojkar!
George?
Mr Barrie, mrs Davies vill tala med er.
Nej, bara mr Barrie.
-Uppmuntrade du det här? -Vilket då?
Snälla James, du vet vad jag menar.
George vägrar att låta dem fixera armen, om inte jag undersöker mig.
Då måste du väl göra det, han är en envis ung man.
Det här är löjligt.
-De kommer inte att säga något annat. -Något annat?
-Har du redan pratat med en läkare? -Det angår inte dig.
Mitt tillstånd kan vara allvarligt.
Jag vill att allt ska fortsätta som vanligt. Så...
Jag ska låta undersöka mig, och ta de mediciner de ordinerar.
Men jag vill inte veta vad de är för... och jag vill inte att du frågar mer.
Det skulle jag inte drömma om.
Mary!
Peter, kan du hjälpa George att vika en näsduk? De är i linneskåpet.
Varför glider alltid din skjorta upp? Kolla den i pausen.
-Ska ni gå på något efter teatern? -Bara en kort stund, i så fall.
-Biljetterna! -Med barnen?
Kanske. - Kan du kolla om George har biljetterna?
Sylvia, det tröttar ut dig...
Var är dina strumpor? Vänta här.
Ta fötterna, George.
Vi behöver mer filtar.
Ta med er Michael.
Hon ser mycket sämre ut än när vi var vid stugan.
-Har någon kommit till de 25 platserna? -Nej, inte än.
Om det är många som frågar... kan du börja sälja dem.
-Har du sett familjen Davies? -Är de 25 platserna fyllda?
-De du har bjudit verkar inte komma. -Platserna kommer att bli fyllda.
-Har du sett familjen Davies? -Nej, sir.
-Jag hämtar doktor Brighton. -Nej, jag behöver ingen doktor.
Jag hämtar lite kamomill. Det hjälper dig att slappna av.
Peter...
-Kan jag göra något? -Nej, älskling.
Du måste åka till pjäsen.
-Jag kan inte. -Jo det kan du. Jag vill det.
Jag vill att du kommer tillbaka ikväll och berättar allt för mig.
Snälla.
Det är bara en pjäs, mamma. Det spelar ingen roll.
-Vad vill du ha? -Ta fram den.
Öppna den.
Jag var så stolt över dig.
Sista anropet, mina damer och herrar...
Ja, ja. Det räcker. - Vi hinner sälja de 25 platserna.
-Charles. De är här. -Vilka?
De är ursäktade. Korta ben, lång promenad...
-Vad gör de här? -De ska se pjäsen. De 25 platserna.
25 platser till föräldralösa. Nu är min mardröm fullbordad.
-Du kan börja din pjäs nu. -Din pjäs.
Vi fick en av de bättre klädda.
-Jag tycker att du är en underbar hund. -Tack.
Jag vill inte lägga mig!
Nana, klockan är inte sex än. Två minuter till.
Snälla... En minut till.
Jag lovar, jag ska inte bli arg.
Vem är du?
Ingen där. Jag är säker på att jag såg ett ansikte.
Mina barn!
-Hur mår hon? -Hon vilar.
-Kan jag träffa henne? -Nej, ni behöver inte lägga er i allt.
-Hon vill träffa honom. -Tyst!
Eftersom ni dolt min dotters hälsotillstånd för mig-
-vill jag inte se er i mitt hem.
-Du kan inte... -Gå upp, George!
...ge mig order! Det är inte ditt hem - det är vårt.
Att mamma behövde din hjälp ger dig inte rätt att ta över.
Hon är inget barn längre, inte jag heller.
Vill hon träffa farbror Jim får hon göra det. Du kan inte göra något åt det.
-Mamma. -Ja, älskling.
James.
Nej... Din pjäs.
Se så det ser ut.
Jag hade tänkt komma, men jag har så mycket att göra.
Titta...den behöver lagas.
Fyra pojkar...alltid nya laglappar.
Jag hinner aldrig ikapp.
Jag har inte tid med det här.
Se inte på mig så där. Jag känner mig helt blottställd.
Får jag vara ensam med er mamma?
De märker det.
-Du kan inte fortsätta att låtsas. -Låtsas?
Du tog in låtsasleken i den här familjen.
Du visade att vi kan ändra saker genom att tro.
-På många saker - inte alla. -De saker som betyder något.
Vi har låtsats att... du tillhör den här familjen.
Du har kommit att betyda så mycket för oss alla, att...
...det inte spelar någon roll om det är sant.
Även om det inte är sant... och aldrig kommer att bli det...
Måste jag få fortsätta att låtsas.
Till slutet...
...med dig.
-Jag är söt. -Hur gör du?
Om du tänker underbara, snälla tankar, så lyfter de upp dig i luften.
Du är så snabb. Kan du inte göra det sakta en gång?
Nu förstår jag, Wendy.
Jag måste blåsa älvstoft på dig först.
Försök nu. Starta från sängarna.
Skaka bara på axlarna så här, och låt er ryckas med.
-Jag flög! -Toppen!
Ta varandras händer.
Se på mig!
Vi flyger ut!
Andra till höger, och sedan rakt fram mot morgondagen.
Genialiskt.
-Ligg stilla, Sylvia. -Jag mår lite bättre.
Det har varit en jobbig dag bara.
Jag vill att du åker till teatern... och letar reda på Peter.
Naturligtvis.
Tack.
Är det inget annat jag kan göra för dig?
Nej.
Jag har alltid velat åka till landet Ingenstans.
-Du lovade att berätta om det. -Ja, det gjorde jag.
Det är lite sent ikväll, tyvärr.
Kanske någon gång snart.
Absolut.
Vi kommer att drunkna båda två. Se hur vattnet stiger.
Det måste vara svansen till draken vi gjorde åt Michael.
Den slet sig ur hans hand och flög iväg.
-Draken! Den kan bära dig. -Oss båda två.
Den orkar inte lyfta två, Michael och Curly försökte.
Jag åker inte utan dig, Peter. Vi drar lott om vem som ska stanna.
Aldrig.
-Är du klar, Wendy? -Peter!
Släpp inte taget, Wendy!
Peter, jag är rädd!
Håll i dig!
Peter...!
Att dö kommer att bli ett väldigt stort äventyr.
Jag är glad att du kom.
Jag har aldrig missat en premiär.
Jag antar att du hört om Gilbert och mig.
Ja.
"En stor skandal", sa man.
Hur mår du?
Bra.
Hur mår du?
Jag är ledsen.
Var inte det.
Utan den familjen hade du aldrig kunnat skriva den här.
Du behöver dem.
Adjö.
-Mr Barrie. -Mrs Snow.
Tack, det var den trevligaste kvällen jag varit med om.
Det var snällt sagt. Var är mr Snow?
Han har tyvärr lämnat oss.
Han hade älskat den här kvällen. Piraterna och indianerna...
Han var egentligen bara en liten pojke.
Ända till slutet.
Jag beklagar. Hur mår ni?
Jag mår...ganska bra nu, tack.
Jag antar att det är den tickande krokodilens verk.
Tiden jagar oss alla. Är det inte så?
-Jo, så är det. -Kommer du och tar en drink?
Jag ska inte uppehålla er, ni har många vänner här.
Jag beklagar, ännu en gång.
-Var det mr Barrie? -Ja.
Bra gjort, mr Barrie.
Vad tyckte du?
Den handlar om vår sommar tillsammans, eller hur? - Om oss.
Tycker du om den?
Den är magisk. Tack.
Tack, Peter.
Det här är Peter Pan. Så underbart.
Är du Peter Pan? Du måste vara en riktig äventyrare.
Titta det är sant att han inte har någon skugga.
Jag är inte Peter Pan - det är han.
Har det skett någon förbättring sedan mitt senaste besök?
Nej.
Har James varit här idag?
Dr Brighton, kan jag få tala med er?
Du håller väl inte honom borta från mig?
Jag hoppades att han skulle komma, för att bevisa att jag har fel om honom.
Med den succé hans pjäs gör knackar väl hela London på hans dörr.
Förlåt, älskling.
-Vad är det? -Det är en hemlighet.
-Tyst, Michael. -Jag sa ingenting.
-Mamma, kan du komma ner en stund? -Naturligtvis inte. Vad tänker du på?
Jag tror det kan göra henne gott.
-Vad har ni hittat på? -Vänta får du se.
-Det är en pjäs. -Inte bara en pjäs. Det är pjäsen.
Vi får göra en del kompromisser, mycket får vi föreställa oss.
-Som det ska vara. -Ja.
Michael, sitt här bredvid mamma.
Då kan vi börja.
Jag vill inte gå och lägga mig! Nana, klockan är inte sex än.
-Känner du älvor, Peter? -Ja.
Men nästan alla är döda.
När det första barnet skrattade för första gången-
-bröts skrattet i tusen bitar, som började hoppa runt.
Det var så älvor kom till. När ett nytt barn föds-
-blir dess första skratt en älva. Därför borde det finnas en älva för varje barn.
-Borde finnas? Gör det inte det? -Nej, barn vet så mycket numera.
Snart tror de inte på älvor.
Varje gång ett barn säger: "Jag tror inte på älvor", dör en älva någonstans.
Vem är det?
Rödskinnen blev besegrade.
Wendy och pojkarna tillfångatagna av piraterna.
Jag ska rädda henne!
Det är bara min medicin. Förgiftad? Vem skulle ha gjort det?
Tingeling, du har druckit min medicin!
Den var förgiftad.
Du drack den för att rädda mitt liv.
Tingeling...
Håller du på att dö?
Hennes ljus blir svagare.
Om det slocknar, betyder det att hon är död.
Hennes röst är så svag att jag knappt hör vad hon säger.
Hon säger att hon tror att hon blir frisk, om barn tror på älvor.
Tror ni på älvor?
Säg snabbt att ni tror!
Om ni tror... Klappa era händer.
Klappa högre!
Tack.
Det är landet Ingenstans.
Så många underbara dagar.
Jag hade börjat tro att det skulle fortsätta för alltid.
Sluta!
Hon tänkte inte stanna hos dig för alltid.
Hon hade en man - min far.
Hon kände aldrig för dig som hon gjorde för honom.
Jag försöker inte ersätta din far. Det kan jag aldrig göra.
Låt honom gå.
George, ta med pojkarna hem. Jag kommer snart.
Jag är hemskt ledsen.
Jag har bara vållat skada för dem.
Ta inte åt er. Peter sörjer, det har inget med er att göra.
-Om jag tillbringar mer tid med honom. -Nej, mr Barrie, det duger inte.
Om tid är allt ni kan erbjuda, är det bäst ni lämnar honom ifred.
Jag vet att ni inte tycker om mig, och jag respekterar det.
Jag älskade er dotter väldigt mycket, och jag älskar pojkarna.
-Och jag tror att de behöver mig nu. -Tror ni det? Hur länge då?
Vad menar ni?
Sylvia har angett en önskan om vårdnadshavare i sitt testamente.
Ni, mr Barrie - och jag.
-Vad säger ni om det? -Jag respekterar min dotters vilja.
Det borde jag ha gjort även när hon var i livet.
Om ni inte är redo för det åtagandet, kan jag ta hand om pojkarna själv.
Tror ni jag kan överge dem?
Sätt dig, Peter.
Mamma satte tillbaka bladen, efter att jag förstörde den.
När jag sett pjäsen började jag skriva. Jag har inte kunnat sluta sedan.
Hon skulle ha varit glad åt det.
Jag pratade med din mormor. Jag stannar.
För gott.
Förlåt för att jag var så elak.
Det är ingen fara.
Det är bara...
Jag trodde att hon alltid skulle finnas.
Det trodde jag också.
Faktum är...
...att hon är det.
Hon finns på varje sida... av din fantasi.
Du kommer alltid att ha henne där.
Varför måste hon dö?
Jag vet inte.
När jag tänker på din mamma...
Ska jag alltid minnas hur lycklig hon såg ut...när hon satt där-
-och såg en pjäs om sin familj. Om sina pojkar som aldrig blev vuxna.
Hon åkte till landet Ingenstans.
Du kan besöka henne när du vill.
Du behöver bara åka dit.
Hur?
Genom att tro, Peter.
Tro bara.
Jag kan se henne.
Översatt av: Filippa
www.divxsweden.net -bästa svenska undertexterna på nätet